(Ur Spira nr 2 2023)
Camilla Lingbro-Dömstedt minns första gången hon vandrade pilgrimsleden upp på Pyrenéerna, hur hon la sig raklång ner och betraktade utsikten och gamarna som flög på låg höjd. Hon minns den äldre man hon vandrade en hel dag med, som gick samma sträcka varje år, efter att hans fru avlidit på leden. Och när hon väl kom fram till Santiago de Compostela i Spanien både grät och skrattade hon i en känsla hon aldrig upplevt tidigare.
– Jag kände att jag blev en ny människa efter vandringen. Jag fick ett nytt lugn i mitt inre.
![](bilder/574706/Spira%202302_compostela3.jpg?DoProcessing=&w=550)
Tanken hade länge grott hos Camilla att gå El Camino eller Jakobsleden, som leder till vallfartsorten Santiago de Compostela i Spanien. Men först 2011, när hon fick vandringen i 40-årspresent, kom hon i väg. Under fem veckor vandrade hon den så kallade franska leden, 775 km lång, från franska sidan av Pyrenéerna.
– Jag fick som blodad tand, säger Camilla med ett skratt. Sedan dess har jag vandrat många gånger. Det är fantastiskt att känna att kroppen håller!
Bland annat har hon vandrat med sin dotter och med en pilgrimskurs hon ledde.
I höst blir det en vandring från Pisa till Rom med vänner och nästa år är hon tillbaka på Caminon med en scoutgrupp från Ersmarks-
kyrkan. Hennes dröm är att vandra ända från Paris ner till Santiago de Compostela. Även om Camilla också pilgrimsvandrat i Sverige föredrar hon lederna nere i Europa.
– Jag är så frusen av mig och tycker det är skönt med värmen. Jag tycker heller inte om att bära mycket packning, och där behöver man mindre kläder och inget tält, eftersom det finns boende på vägen.